Så länge människor har funnits på jorden-
-har vi förundrats över himlen...
...fascinerade över de otaliga stjärnorna.
Men i den ofattbart vidsträckta rymden...
...har vi bara hittat en enda plats som den här.
En blå planet med en stenig måne som rör sig runt en stjärna.
Den ligger nära nog för att få energi av solen...
...utan att förintas av hettan.
Den snurrar runt sin egen axel, så halva dagen badar ytan i ljus-
-och svalkas i skuggan halva dygnet.
Man kan kalla den för "turplaneten"...
...eftersom dess rytm av ljus och skugga är en avgörande förutsättning-
-för livet självt.
Jorden. Vårt hem.
Så vitt vi vet är vår planet unik.
Så vitt vi vet är en dag här det mest fantastiska som finns-
-i hela universum.
JORDEN: EN FANTASTISK DAG
Jordens och solens magiska dans-
- har skapat miljontals olika växter och djur som lever på jorden.
Vissa ser man varje dag.
Andra är väldigt sällsynta.
Men vi har alla en sak gemensamt.
Våra liv drivs av nätternas och dagarnas rytm.
En gnutta morgonsol-
- gör att vi reagerar på många olika sätt.
Vissa djur behöver den.
Andra gömmer sig.
De flesta älskar den.
Vissa hälsar den med sång.
Hur vi än väljer att hälsa den...
...är solen den kraft som väcker vår värld till liv.
Afrika.
Här hör dagens första timmar inte bara till dem som vaknar tidigt-
-utan även till dem som är uppe sent.
Den här servalen har jagat under natten.
Men nu tänjer han på gränserna.
Han är sent ute på jakt efter en sista munsbit.
Hans höga hopp passar perfekt i det långa gräset-
-på Afrikas savanner.
Han söker efter byten, främst med hjälp av hörseln.
Hans enorma radaröron kan höra en knappnål falla.
Eller ett oförsiktigt steg av en öronråtta.
Nu när solskenet är starkare är det kanske dags att lägga sig.
På andra sidan jorden-
-på en isolerad stillahavsö...
...lever djur som inte kan tänka sig att springa omkring så tidigt.
De kan inte göra nånting innan de har värmts upp av solens energi.
På Galapagosöarna lever ett av jordens mest ovanliga djur.
Havsleguanen.
Deras morgonritual ser alltid likadan ut.
När solen går upp över deras hemö-
- breder de ut sig på klipporna och lapar sol.
Reptiler går i stort sett på solenergi.
De behöver solvärme innan de kan röra en muskel.
De är inte de enda som njuter av solen.
Alsophis biserialis är inte stor nog att störa en vuxen leguan-
-men kanske nåt mindre?
En bit från klipporna där de vuxna djuren lever-
- har leguanäggen legat nergrävda i sanden...
...i över tre månader.
I dag, när solen har värmt sanden...
...kommer ungarna fram.
Det är dags för den här att kravla upp i sitt nya liv.
Om hon börjar för tidigt, innan hon är varm nog-
- räcker inte energin för att springa snabbt.
Om hon väntar för länge kan fienderna ha massor av energi.
Det är hennes livs viktigaste beslut.
Hon klarade sig.
Ormarna missade chansen.
Men fler ungar kläcks.
Nu är ormarna på helspänn.
Det är den bästa chansen att få mat på hela året.
På jämn mark kan en leguanunge springa ifrån en orm.
Men andra ligger i bakhåll.
En annan unge får en första glimt av en farlig värld.
Ormarna ser inte särskilt bra.
Men de ser rörelser.
Så om ungen håller sig lugn kan den klara sig.
En otroligt flykt.
En stor bedrift i ett ungt djurs liv.
Driven av vår egen stjärna.
Förmiddag.
När solen stiger når strålarna längre.
Den har en magisk verkan.
Växter omvandlar ljuset till liv.
De tar luft och solens energi-
-och växer med hjälp av fotosyntes.
De trollar fram snåriga skogsvärldar...
...löv för löv.
Det är alkemin som allt annat på jorden är beroende av.
En fråga om liv...
...och död.
En växt kan utföra sin trollkonst på en enda dag.
Det här är bambu.
Den kan växa med nästan en millimeter i minuten, snabbast i hela världen.
Det är bara förmiddag. Det mesta har växt sen gryningen.
Och sen gryningen har jättepandan ätit av den.
Problemet med bambu är att det inte är särskilt näringsrikt.
Problemet med pandor är att de är väldigt kräsna.
Bambu är nästan det enda de äter.
För att få tillräckligt med energi måste hon äta i upp till 14 timmar om dagen.
Och troligen ännu längre, eftersom hon ger di.
Men för ungen är det en annan sak.
Hon lever mest på modersmjölk, så tuggandet är mest en hobby.
Inget heltidsarbete.
I dag har hon nåt som är sällsynt i naturen.
Tid över...
...för att utforska omgivningarna.
På grund av deras specialiserade livsstil-
- hör jättepandor till världens mest sällsynta djur.
Ungar är ännu mer värdefulla. Det finns bara några få hundra.
Ett sällsynt djur, med den mest sällsynta av lyxvaror.
Tid.
När morgonsolen blir allt starkare-
- börjar den åstadkomma en annan sorts magi.
Solen sänder ut energi i vår atmosfär och värmer upp den.
Vatten avdunstar från land och hav.
Moln bildas.
Över Afrika rör sig ständigt moln och väder.
Det ger regn och friskt gräs till olika platser vid olika tid.
Miljontals djur har som uppgift varje morgon att röra sig...
...dit regnet gör gräset grönt härnäst, vad som än står i deras väg.
Tvånget att röra sig vidare-
- blir en särskild utmaning för en ung zebra.
Fölet kunde gå mindre än en timme efter födseln.
Hon klarar nästan allt.
Men hon har aldrig mött ett sånt här hinder.
Floden är fylld till bredden av rasande vatten från bergen.
Och fylld av faror.
Den unga zebran behöver all hjälp hon kan få av sin mor-
-om hon ska klara det.
Det visar sig att det största hotet inte kommer från andra djur.
Det kommer från floden själv.
Hennes mor försöker leda fölet till de grundaste vattnen.
Men hon är för liten.
Och strömmen är för stark.
Fölet är på gränsen till utmattning.
Men hennes mor ger inte upp.
Medan de andra går vidare manar hon fölet att kämpa på.
Och till sist kommer det upp.
Det finns ett afrikanskt ordspråk:
"Om man vill gå snabbt, gå ensam."
"Om man vill gå långt, gå tillsammans."
Efter det här kan fölet och hennes mor-
-hantera allt som dagen för med sig.
Solen närmar sig sin högsta punkt.
Långt norrut, i Arktis...
...har isen haft land och hav i sitt grepp i flera månader.
Solen nära polerna står lägre och är svagare.
Men energin omvandlas ändå.
Narval.
Ett av de mest gåtfulla djuren på vår planet.
Just nu kan de inte ta sig långt.
Bara små öppningar i isen låter dem gå upp till ytan och andas.
Men solens kraft kommer till deras räddning.
I flera dagar har solens värme brutit ner isens grepp över hav och land.
Nu när solen snart står som högst-
-börjar den segra.
Och kylans kamp mot värmen blir ett förkrossande nederlag.
Vattnet i floderna rinner igen.
I havet, där isen nu är svag...
...öppnar solens värme sprickor.
Och sprickorna blir kanaler.
De blir vägar där narvalen kan färdas genom sitt isrike.
Enligt inuitlegenden var den första narvalen en modig kvinnlig jägare.
I en dödlig omfamning med valen hon jagade...
...flög hennes flätade hår ut till den vridna tanden.
Vilken fantastisk dag för de här varvalarna.
De kan återigen färdas fritt genom sitt hem i havet.
Solens styrka blir större ju längre söderut man kommer.
I Nordamerikas berg-
- väcker vårsolen den nyss upptinade världen till liv.
Om man har vinterpälsen på-
- kan värmen mitt på dagen bli lite besvärande.
Man behöver hitta ett träd att klia sig ordentligt mot.
Det är inte bara bra mot klådan-
- utan hjälper även björnen att fälla vinterpälsen.
Det ger den även en chans att markera reviret med sin doft-
-så att alla vet exakt vem som är här.
Det är mitt på dagen och världen känner den fulla kraften-
-av vår vänliga grannstjärna.
Solen står nu som högst på himlen.
Dess ljus tränger till och med in i jordens dolda veck.
I Afrika, nära ekvatorn...
...blir det hett som i en ugn.
Det här zebrafölet och hennes hjord måste gå vidare.
Men varje steg är tungt i den här hettan.
Varje gnutta skugga är en oas.
I solljuset är hjorden lätt synlig för jägare.
Men det finns en fördel med middagssolen.
Det är för varmt för lejon att jaga.
Men det finns nånting som inte tar nån paus-
-ens mitt på dagen.
Kampen om makt.
Rivaliteten mellan hanar om revir och honornas uppmärksamhet-
- är så stark att den driver till och med de mildaste djur till strid.
Mitt på dagen i ökenhettan.
En ung giraffhane utmanar en hane över ett fint revir-
-och honorna i det.
I början knuffas de bara och försöker skrämma varandra.
I normala fall räcker det.
Men den unga rivalen verkar tro att han har en chans och går till attack.
Ingen av dem ger vika.
Den äldre hanen har fallit.
Han vet att det sista slaget väntar.
Så han duckar.
Och slår tillbaka.
Det är över.
Det är fortfarande den gamla mästarens dag.
Förloraren förvisas ut i öknen.
Landet och djuren som bor där steks i middagssolen.
Men en miljö är fortfarande sval.
Under en enda dag är inte ens solens enorma energi-
- tillräcklig för att värma haven särskilt mycket.
Här lever några av jordens största varelser-
- liv som är lika långa och invecklade som våra egna.
Det här är en familj kaskeloter.
Och mitt i den nåt man sällan ser.
En kalv.
Den är redan 4,5 meter lång och runt ett år gammal.
Och väldigt nyfiken.
I två-tre år kommer hon att leva på modersmjölk.
Den har så hög fetthalt att den är som keso i konsistensen-
- så saltvattnet löser inte upp den när den dricks.
De stora valarna är de största rovdjur som nånsin har funnits-
- men de är de mest beskyddande föräldrarna.
Och väldigt pratsamma. De pratar med klickanden.
De är jordens mest högljudda djur-
-som kan låta starkare än jetmotorer.
Men just nu är det dags för tystnad.
Havets jättar hänger vertikalt när de tar en eftermiddagslur.
De har större hjärnor än nåt annat djur.
Vem vet vilket rikt drömliv de har under dagarna?
I tropikerna-
- ligger dagens middagshetta kvar långt in på eftermiddagen.
På en liten ö utanför Panama i Centralamerika-
-lever alla ett långsamt liv.
En tretåig sengångare.
Han är i bästa fall senfärdig.
Så här dags är han i stort sett medvetslös.
En enda sak kan väcka honom.
Det här.
En sengångarhonas läte, nånstans där ute.
Det är högvatten, så varför inte ta en genväg?
Det enda problemet är att det inte är så lätt att se-
-var honan kan befinna sig.
Kan det vara hon?
Tyvärr var hon inte ute efter en dejt.
Medan hennes unge diar är hon nöjd med att vara singel.
Som de säger-mañana. Det finns alltid en morgondag.
Livet på ön går långsamt.
Men på andra håll i världen är eftermiddagstempot ett helt annat.
Det här är Zavodovskiön i Antarktis-
-där 1,5 miljoner hakremspingviner bor.
Det är en otrolig plats.
En naken klippa utspydd av vulkanen i dess mitt.
Vågorna vräker mot den natt och dag.
Och pingvinerna är mitt i korselden.
Hela dagen kämpar pingvinerna mot vågorna-
- när de tar sig mellan hemmet och jaktmarkerna.
Men de måste göra det.
Deras familjer är beroende av dem.
Ungarna är hjälplösa-
- utan hjälp från både mamman och pappan.
De behöver färsk mat varje dag.
Föräldrarna turas om att skaffa den.
Det blir väldigt mycket jakt...
...för väldigt många mammor och pappor.
Den här mamman har ingen mat kvar till sina ungar.
Deras pappa måste komma tillbaka.
Och det snart.
Mitt på eftermiddagen kommer de första jägarna som gav sig av i morse tillbaka.
Bland dem är ungarnas pappa.
Han har fiskat 80 km ut, men nu är han inte långt borta.
Om det var svårt att ta sig ner i vattnet-
-är det ännu svårare att ta sig upp.
Små klor hjälper honom att få fäste på den skrovliga lavan.
Pappan måste nu gå tre kilometer till sin familj.
Och en mage full med mat hjälper inte.
Det här är världens största pingvinkoloni.
Men eftersom han går samma väg varannan dag...
...borde han kunna göra det med förbundna ögon.
Åtminstone för det mesta.
Precis som för alla pendlare kan det bli lite trångt-
- och ibland är det svårt att minnas var man lämnade barnen.
Mamman väntar fortfarande. Ungarna är nu desperata.
Bland alla dessa öronbedövande läten-
-kan han känna igen hennes rop.
Hon är bokstavligen en på miljonen.
En knyck med huvudet är hennes sätt att säga "Välkommen hem".
Ungarna får mat.
Ett lyckligt slut på världens tuffaste pendling.
Mitt på eftermiddagen i regnskogen i Ecuador.
Luften ångar av hettan.
Här samarbetar solen och växterna för att skapa sitt eget unika väder.
Det är i stort sett likadant varje dag.
Den här eftermiddagen hjälper det en av de minsta och vackraste invånarna-
-på ett överraskande sätt.
Den här flaggkolibrin är ungefär så stor som en tumme.
Det krävs mycket energi för att se så graciös ut.
Det betyder att den ständigt ligger på svältgränsen.
Den har så snabb ämnesomsättning-
- att den måste äta nektar över tusen gånger om dagen.
Den kan aldrig sluta äta. Dagarna är en kamp mot klockan.
Kolibrierna är inte de enda som jagar efter nektar.
Och bin gillar inte att dela med sig.
Ett enda bistick nära fågelns hjärta kan leda till döden.
Men tiden är på kolibrins sida.
Regnet kommer emellan.
Eftermiddagssolens hetta har byggt upp enorma åskmoln.
Och när de inte längre kan hålla kvar sin börda brister de.
Ovanför trädkronorna regnar det häftigt.
Under flera skyddande lager av löv droppar det bara.
En regndroppe lika stor som ens huvud är inte så kul för en kolibri.
Men det är för mycket för ett bi.
Jakten på mat fortsätter.
Över hela världen jobbar små djur med att hitta mat innan natten faller.
På en europeisk äng finns det mycket mat gömd i växterna.
Om man kan nå den.
När dagen börjar skymma-
- måste den här dvärgmusen samla så mycket energi som möjligt.
Den bästa middagen-
- är fröna och frukterna längst ut på de längsta stjälkarna.
Men det är den farligaste delen av hennes lilla värld.
Tornugglor jagar om nätterna.
Men den här har vaknat tidigt...
...och är hungrig.
Världen på marknivå är förvillande för en mus som är van att vara en höjdare.
Men hon kan läsa mönstret av stjälkar som en karta.
Och det är bra, för där hemma...
...behöver de henne.
Ljuset falnar.
Men nytt liv håller på att födas.
En dagslända kommer fram.
Den lever i bara en dag.
Eller mindre om den inte är snabb nog.
När livet är så här farligt...
...är det säkrast att vara flera.
Kläckningen i floden Tisza i Ungern är ett av naturens stora skådespel.
Efter tre år som nymfer i floden-
-kommer upp till fem miljoner insekter-
- fram samtidigt bara på den här delen av floden.
De äter inte, de har inte ens munnar.
I stället, så fort de kläcks-
-inleder de en glittrande parningsdans.
Varje dag på jorden är fantastisk.
Men dagsländans enda dag är en av de mest fantastiska.
När det blir kväll har de träffats, parat sig, lagt sina ägg och dött.
Framtiden är säkrad.
Deras hela vuxenliv består av några få timmar en enda dag.
Dagen går snabbt mot kväll.
Solen sjunker allt längre ner på himlen.
Det är vackert...
...och väldigt farligt.
De svala kvällsskuggorna...
...är allra bäst för rovdjuren...
...och allra sämst för bytesdjuren.
För en zebra och hennes föl är det dagens farligaste tid.
En gepard har tagit sikte på fölet.
Ibland kan moderskärleken...
...övervinna nästan allt.
När dagen bleknar tar skuggvärlden över.
I Chongzuos berg i sydvästra Kina-
- vänder sig världen bort från sin närande stjärna-
-mot rymdens kalla tomhet.
Här äter vithövdade langurer dagens sista mål mat.
Det är ett av världens mest sällsynta djur.
Till och med mer sällsynt än jättepanda.
Men när dagsljuset försvinner...
...bör man inte dröja sig kvar här.
De lyder en urgammal och stark instinkt.
När skuggorna blir längre klättrar de högre upp för att söka skydd.
Vägen är riskabel. Det har hänt att langurer har fallit...
...eller att ungar har tappats.
Men trots riskerna är langurerna aldrig ute i mörkret.
Till och med ungarna känner det och fruktar det.
Natten faller.
Världen är inte längre deras.
Den tillhör några andra.
Mörkrets varelser.
Natten kan göra en vän till en dödlig fiende.
Under dagen-
- är årfenhajar nöjda med att bara glida fram ensamma genom revet.
Men när natten faller förvandlas de till jägare-
-som jagar i flock.
I dunklet ser hajarna dåligt.
Men de kan känna lukten av bytet på långt håll.
Och de har en annan fördel:
Ett sjätte sinne som kan uppfatta elektriska signaler-
-från en skrämd fisks hjärtslag.
Och spåra den.
Man kan inte gömma sig ens i den djupaste skugga.
Mörkret framkallar inte bara mardrömmar...
...utan även drömmar och underverk.
Lagrad solenergi återanvänds.
Och världen blir upplyst igen.
Vissa djur använder ljuset för kärlek.
Den här knäpparen-
- har lysande fläckar som ska imponera på-
-och attrahera en partner.
Och när han se den här svampen lysa tror han att det finns en inuti den.
Men svampen lurar honom.
Ljuset kommer från svampen själv.
Han letar förbryllat överallt...
...och blir täckt av svampsporer.
Han kommer att sprida dem vidare-
-istället för sina egna gener-
-och hjälpa svampen att fortplanta sig.
Ett ljus i mörkret kan även vara en dödsfälla.
I Nya Zeeland klamrar sig lysmaskar fast vid taket i en grotta.
De lyser med sina underliga ljus från cirklar av hängande silkestrådar-
-som är kladdiga av slem.
Små flugor dras till det vackra ljuset-
- bara för att fastna på den hängande trådarna och bli fångade.
Senare halas de in och blir middag.
Natten för med sig magi på en större skala.
Himlen verkar ha blivit levande.
Till och med när solen inte syns märker man av den.
Dess elektriska energi ger ett fyrverkeri som lyser upp planeten.
Norrskenet.
Och det finns en ljusshow till på jorden.
En som vi ligger bakom.
Vi behöver inte längre vänta på soluppgången.
Vi behöver inte längre vara rädda för mörkret.
I våra städer har vi skapat ett evigt dagsljus.
Vi har lämnat rytmen av natt och dag.
När allt fler lever så här-
- är det lätt att glömma vårt band till naturen.
Även när den är precis inpå.
De här tvättbjörnarna i Toronto verkar vara lika hemma i stan som vi.
Det är inte alla djur som anpassar sig så lätt.
Men vi människor kan hjälpa till.
Vi har en förmåga som inget annat djur på jorden har.
Om vi öppnar våra ögon kan vi se magin omkring oss.
Det märkvärdiga i det vardagliga.
Vi kan se den ömtåliga väven som knyter oss till allt levande...
...och förstå att framtiden för allt levande ligger i våra händer.
Vi har letat efter underverk i rymden.
Men i stället hittade vi det mest fantastiska här hemma.
Här, på vår turplanet...
...liten och blå, som snurrar i ett hav av stjärnor.
I hela universum, så vitt vi vet-
-finns det ingen annan plats med liv-
- och ingen märkvärdigare plats än planeten jorden.
Inget som är viktigare att skydda än vårt enda hem.
Och inget mer fantastiskt än det som händer här dag efter dag.
Text: Stina Hedin BTI Studios